Hej, spratku! Nevíš, že se domy nekupujou za potravinový lístky?
Ne, Willarde, jeho táta má práci.
Pamatuješ, jak jsme ho viděli sbírat brambory?
Nebo je jen kradl k večeři.
To stačí!
- Já je nenávidím! - Dobrá.
Běžte. Jděte si po svém.
Asi je to všechno moje vina.
Když se neovládám sám, jak to můžu chtít po tobě?
Vetřelče!
Znám dům, kterej si tvůj táta může dovolit.
Ale teï v něm bydlí párek drozdů.
Jdi do auta.
Doufám, že víš, že to oni mě právě zbili.
Vím, kdo jsou, synku.
Tak proč jsi jim dal máminu a Lidiinu cukrovou vatu?
Protože to vypadalo, že už dlouho nic nedostali.
Bože, to se vám opravdu povedlo.
- Odkud je všechen ten materiál? - Nevím.
Přinesla ho Lidia.
Už jsi zkoušel s těma Lipnickýma mluvit?
Tati, jen se bráním!
Tys šel bojovat za lidi, který jsi ani neznal!
To jo! Protože jsem chtěl lidem pomoct.
Ale nakonec jsem jich víc zabil než zachránil.
Ztratil jsem víc přátel, než jsem si kdy našel.
Ztratil jsem svoji důstojnost, svůj dům.
Málem jsem ztratil rodinu.
To nebyla tvoje vina, tati.
Bylo správný, žes šel do války.
Asi je načase, abych ti dopověděl to o nočních můrách.
- Ale tati! - Jen poslouchej!
Říkal jsem ti,
že jsem měl přítele, Dodge.
Prošli jsme spolu výcvikem.
Přísahali jsme, že budeme vždycky držet spolu.
Něco vybouchlo.
Slyšel jsem ho.
- Stephene! - Byl to Dodge. Volal mě.
Byl raněnej. Všichni jsme byli raněný.
Ty a já, brácho. Ty a já.
Odletíme dalším vrtulníkem!
Vydrž!
Nesl jsem ho. Přisahám, že jsem ho nesl, kam až to šlo.
Ty a já, brácho.
Dostali jsme se k tomu vrtulniku,
- právě když se objevil nepřitel. - Nech ho! Jen ty!
Nikdo z jednotky nepřežil, jen...
- já a Dodge. - Dělej, pojï!
Byl jsem strachy bez sebe.
Jsme moc těžký! Můžeme vzít jen jednoho!
Bude v pořádku!
Se dvěma se nezvedneme!
- Alespoň to zkuste! - Ne! Blíží se nepřítel!
Musíš se rozhodnout!
- Nemůžu ho tu nechat! - Jak chceš.
Jeden z vás, nebo nikdo.
Nemůžu ho tu nechat.
Chápete?
My nejsme nepřátelé!
Dodge byl na tom tak špatně, že o ničem nevěděl.
A já měl takovej strach, že mě tam nechají,
že jsem položil svýho nejlepšiho přitele na zem a dal mu sbohem.
Pustil moji ruku a...
zavřel oči.
Vlezl jsem do vrtulniku a odletěl.
O dva dny později...
jsem dostal...
od své vlasti Purpurové srdce...
a Bronzovou hvězdu za statečnost.
Proč jsi je nedonutil vzít ho s sebou?
Protože jsem se zbláznil.
Válka nás zničila a všichni jsme se zbláznili.
A s tím jsem zápasil...
celá ta léta.
Snažil jsem se odpustit sobě i svý vlasti.
Nemůžu ti nařídit, abys neválčil, Stu.
Ale jestli chceš znát můj názor,
myslím si, že jediná věc, která může lidi...
ochránit a dát jim štěstí, je láska.
Myslím, že z ní lidi čerpají odvahu.
Dává sílu zemím.
A skrze ni nám Bůh dává zázraky.
A bez lásky, Stuarte,
neexistuje nic.
Nic na světě, o co by stálo za to bojovat.
Zkusím to s Lipnickýma nějak vyřešit, jo?
Vím, že to zkusíš.
Vím, že ano. Jsi...
- Mám tě moc rád. - Já tebe taky, tati.
Jsi můj syn.
Proč je můj život jako pohádka
Dobrý den, děvčata a chlapci.
Jmenuji...
se slečna Strapfordová.
Toto léto se seznámíme...
s nejmilejší knížkou,
která kdy byla vydána.
Jmenuje se:
Proč je můj život jako pohádka.
Není ten název úchvatný?
Promiň, drahoušku.
Když mluví učitelka, je slušné, aby děvčátka a chlapci...
zavřeli své pusinky, rozumíš?
Ano, prosím.
Až si tuto knihu přečteme,
budeme psát své paměti.
Tím mi prozradíte,
proč je váš život...
jako pohádka.
Teï ve třídě uděláme pořádek.
Ty jsi vysoký hoch.
Vyměň si místo s tou dívkou v šatech v zadní lavici.
Rychle. Vezmi si své věci a přesuň se dozadu.
A ty s tím naslouchátkem!
Posaï se tam dozadu.
Trochu si zesil zvuk.
A ty, drahoušku, si sedni dopředu.
Božínku, ty jsi velká holka.
Určitě zezadu dobře uvidíš. Pohyb.
A ty, holčičko, si sedni dozadu ke své přítelkyni.
Tak je to mnohem lepší.
- Milovnice negrů. - Drž hubu!
Černoško, neřekla jsem ti, abys byla zticha?
Nic jsem neříkala.
Zřetelně jsem slyšela, jak něco šeptáš.
Stoupni si a řekni třídě,
co bylo tak důležité, žes mě opět musela rušit.
Už jsem to řekla. Nic jsem neříkala.
Vím, že ano.
A chci slyšet co.
Všichni čekáme.
Už vám to řekla.
Myslím, že umí mluvit sama.
Dobrá. Řeknu vám to.
Říkala jsem si: "O čem budeš psát, Evaldino?
"Že celej svůj zatracenej život trčíš v šestý třídě?
"Že nemáš tátu?
"Že se nedostaneš dál, než kam dojdeš pěšky?
"Že jediný peníze, který ti kdy patřily,
"bylo těch 20$, který jsi loni dostala...
"od strejdy k narozeninám?"
Ale vlastně nebyly k narozeninám.
Byly za to, že mě přehnul přes koleno...
a plácal na holou.
Pak přijdete vy, strčíte mě do poslední lavice,
odkud ani nevidím,
takže asi nepostoupím do další třídy ani tentokrát.
Jen proto, že jste četla, jak nějakej běloch napsal "život je jako pohádka",
mám vymyslet něco, co by se k tomu hodilo.
Dobrá. Napíšu, jak budu šastná,
až dostanu k narozeninám dalších 20$.
Nevadí, co bude chtít tentokrát.
A napíšu, že ten novej chlap mý mámy možná...
přestane pít a bude se ke mně chovat hezky.
A že mě možná adoptuje a že přestaneme žít z podpory.
A nakonec nezapomenu napsat:
"Život je opravdu pohádka."
Ale po pravdě, slečno Strapfordová,
si myslím, že vy, ta kniha a celá tahle třída...
je pěkná sračka!
Jdi k řediteli.
Hned.
Neslyšela jste nic z toho, co říkala?
Promiň?
Řekla vám čistou pravdu.
A vy nemáte právo posílat ji pryč ani jí nadávat do lhářů.
Moje máma říká, že jsou lidi na ostatní zlí jen z nevědomosti.
Tak vám pomůžu.
Odteï bude sedět vepředu, kde uvidí.
A taky už nebude "černoška".
Budete znát její jméno.
Nevím jak vaši, ale všichni moji přátelé mají jména.
A tohle je náhodou moje nejlepší kamarádka.
Jmenuje se Evaldine.
Moje dcera zná rozdíl mezi krutostí a citlivostí.
Tak jsem psala paměti pro slečnu Strapfordovou.
A léto pomalu ubihalo.
Táta dostal svůj průkaz a pumpoval vodu...
z prázdné části mramorového dolù...
o dva okresy severněji.
Byla to dobrá práce, protože tam bylo 11 milionu litrů vody k vypumpováni.
V týhle části prý nikdo nepracoval...
už 20 let.
Je to trochu strašidelný.
Povolím to.
Co to bylo?
Nevím.
Moe!
Pomoc!
Nemůžu se pohnout.
Dobrá, počkej.
Stephene?
Dostanu se z toho?
Teï to nebude moc příjemný.
Ne, Stephene.
Nemá to cenu.
Raději běž. Zmiz, dokud to jde.
Vím, že to nezvládnu.
Ještě mi dlužíš tři dolary za benzin.
Chci, abys věděl,
že i kdybych ti měl na desetkrát zlomit nohu,
dostanu tě odsud.
Dík, to mě uklidnilo.
Do třetice všeho dobrýho.
Zatni zuby...
a připrav se na plavání.
Nechoïte dál. Udělejte místo.
- Tlačte je dozadu. - Jmenuju se Lois Simmonsová.
Můj manžel je Stephen Simmons. Je v pořádku?
Nevím. Snad ano.
Ustupte!
Z cesty. Ustupte!
Moe!
- Bože! Co se stalo? - Stu?
Zachránil mi život.
Tvůj táta mi zachránil život.
Tati!
Chci ho vidět.
Co se stalo, tati?
- Běž pryč. Spěcháme. - Jsi v pořádku?
- Stuarte! - Ustup, chlapče.
Tati!
OKRESNÍ NEMOCNICE KENDALL
Bude žít?
Slyšel jsem o podobných případech, které se z toho dostaly, ale musím říct,
že to, co ho drží naživu, není medicína.
Má těžce zraněný hrudník. Selhala mu jedna plíce.
JEDNOTKA INTENZIVNÍ PÉČE
Krvácí. Má silně poškozené srdce.
Tati.
Bože, tati.
Řikali, že měl hned zemřit.
Neznali mého tátu. A on bojoval.
Ten den toho Stu moc nenamluvil.
Šel přimo k bunkru a začal stavět.
Po zbytek dne a většinu noci...
dřel jako mezek.
Usnul asi až k ránu.
Mezitim si malej Rockefeller křečkoval svoji kořist.
Čekal, až ji bude moct utratit.
Máte tašku?
A utratil ji pořádně.
Arlissi! Leo! Willarde!
Pojïte sem, vy budižkničemové!
Podívejte se na něj, jen se podívejte!
Panebože, nemůže se ani pohnout!
Co mu je?
To řekni ty mně!
Nevím. Nanukový kóma?
K čertu, je to váš bratr! Máte se o něj starat!
Kdyby vaše máma viděla, jak s ním zacházíte,
sešla by z nebe a všechny by nás zabila!
Měl bych z vás vymlátit duši...
za to, že ho necháte válet se tu ve špíně!
Teï ho umyjte, než ho sežerou mravenci!
A jestli odsud ještě vytáhnete paty bez něj,
bude to na nosítkách!
Vstávej!
Málem mi utrhl uši, ty debile!
- Kéž by ses nikdy nenarodil! - Kdes to vůbec sebral?
Velký letadlo je upustilo z nebe.
Když nekápneš božskou, namažeme ti prdel rtěnkou,
že si lidi budou myslet, že máš vyrážku od plen.
- Ne! - Jo!
Pak tě oholíme, že budeš mít hlavu jako koleno.
- Nebudu vypadat jako koleno! - Jestli to neřekneš, tak jo.
Klidně mi oholte každej vlásek, ale neřeknu vám...
ani popel.
"Sluníčko
"Včera byl můj život plnej deště
"Sluníčko
"Usmála ses na mě a zmírnila tu bolest
"Temný dny už jsou pryč
"Nastaly jasný dny
"Moje Sluníčko září tak upřímně
"Mý statečný Sluníčko
"Miluju tě"
Panebože!
Jdou sem Lipnický!
- Skvělý! Tak jsme měli pohodovej den. - Co tu hergot chtějí?
Řekl jim někdo o tomhle místě?
- Jasně že ne! - Ani náhodou!
Musím domů.
- Máma mě musí učesat. - Ahoj, Lidie.
Stu?
Co je?
Chtěla jsem ti to říct.
Co, Lidie? Cos provedla?
Řekla jsem malýmu Lipnickýmu, Billymu, že si stavíme pevnost.
Ten nesmí z jejich dvora. Jak jsi s ním mohla mluvit?
Všechen ten šrot je z jejich dvora.
To ne.
- To ne! - Já tě varoval, Stu.
Ta holka je chodící rádio!
Balím to, kámo.
Už jsou skoro tady. Co budeme dělat?
- Trochu je zdrž. Musím přemejšlet. - Simmonsi!
Simmonsi, koukej slézt dolů!
Stu, měl bys přijít dolů!
Přiznávám. Neměla jsem tam chodit.
To ne.
- No tak jsem to podělala. - To jo.
Tak to nemusíme rozmazávat.
Co teï?
Já nevím. Prát se s nima nepůjdu.
- Stu! - Snad jim to tu nechceš předat?
Je to náš dům! Možná jedinej v životě.
Neměli bychom o něj bojovat?
Nepamatuješ si, co nás táta učil?
Až zjistí, že se pereme, bude moc zklamanej.
Tohle asi není ta pravá chvíle,
ale napadlo tě, že to taky nemusí zjistit?
Leží v nemocnici...
a dýchají za něj přístroje.
Už ani slovo!
Tohle nesmíš říkat!
- Bude v pořádku! Vždycky byl v pořádku! - Dobře, Stu. Promiň.
- Řekni mi, kdy se neuzdravil. - Máš pravdu. Promiň.
Nemyslela jsem to tak.
Prostě něco vymyslíme. Nebudeme se prát.
Stu!
Radši honem vylez!
Stu!
- Pojïte sem, idioti! - Netahej mě za ucho!
Drž hubu, pihoune!
Stuarte Simmonsi, opět ti představuju Arlisse Lipnického.
Billy říká, že jste kradli z našeho pozemku.
Jsou to naše věci. Váš táta je vzal z našeho starýho domu.
Je to postavený hůř než ptačí budka.
Určitě se to rozpadne, až zafouká vítr.
- Skvělej zámek. Kdes ho vzal? - Je mýho táty.
Je z války. Vra mi ho.
Až naprší a uschne.
Vezmu si ho domů a budu si s ním hrát.
Dělej. Vra ho.
Máte tam naše kamna.
A ty prkna a rezavý hřebíky jsou taky naše.
Je to jen pár věcí. Rozebereme je a vrátíme.
Stu?
Vetřelci nám chtějí vrátit zničený prkna...
s milionem děr a pochcaný od psů.
Asi na tuhle boudu uplatním svůj nárok.
Nemusíš nic uplatňovat. Můžete kdykoli přijít na návštěvu.
- Jo! - Sklapni, Billy, ty debílku.
Skvělá pevnost!
Co ti to udělali s hlavou?
To samý, co udělám tobě!
Máš pět vteřin, abys mi nabídl něco lepšího,
než to tu zabrat.
Čtyři, tři, dva.
Vsadíme se o ni.
Super, Arlissi! Sázka!
- O co? - O co chcete.
Ale jestli vyhrajeme, pevnost je naše.
- A když prohrajete? - Je vaše.
Se vším všudy.
To berem. Nashle v lomu.
Když to vyhrajeme, můžeme tam pustit, koho chceme?
Přesně, Billy.
Kdyby byla moje, nechal bych ji všem...
a měli bychom velkej mejdan s indiánkama, sušenkama,
nanukama, plněnejma trubičkama a...
Sklapni, jsi jak poškrábaná deska!
Díky, teï opravdu umírám hlady!
Hergot!
Já se bojím!
Drž se, vole!
Já se držím!
Teï je voda v klidu, ale když odtéká, je pěkně divoká.
Určitě už jsi tam plaval?
Nechceš mě jen vystrašit?
Jasně že plaval.
Co je to za rámus?
Asi se vyprazdňuje.
To přestane.
Stu, kašleme na to.
Najdeme si jiný místo.
Je to jednoduchý.
Poplavete s Leem napříč a dotknete se stěny.
Kdo se první vrátí na žebřík, vyhrává.
Kdo by dostal strach, prohrává.
Rozumíš?
Bože můj! Co je to?
To se nedá přeplavat.
No, to uvidíme.
- Co je? - Tys tam vůbec nebyl, že ne?
S tím plaváním jsi kecal.
Není to tak hrozný.
- Simmons se nebojí. - Je ještě větší šílenec než ty.
- Přeplav si to sám! - Taky že jo!
- Willarde, polez dovnitř. - Já tam nejdu.
Když můžu já, tak ty taky. Budou si myslet, že jsme poserové.
A si myslí, co chtějí. Já tam nejdu.
- Ebbe? - Proč, bojíš se tam sám?
- Ulo? - Ani náhodou!
Kam šel Leo?
Jsi připravenej? Připravit, pozor...
Počkej.
Dám ti poslední možnost vycouvat.
Řekni a můžeme vymyslet jinou sázku.
- Pro tvoje dobro. - Ty se vzdáváš?
- Lidie, odpočítej nám to. - Připravit...
Víš, že to nejde.
- Pozor. Teï. - Zbláznil ses?
Do toho, Stu!
Zvládneš to!
Už máš půlku za sebou!
Dělej, Stu!
Neplav doprostřed! Drž se od prostředka!
Plav, Stu!
Stu, prosím tě!
Do toho, Stu, zvládneš to!
Plav!
Dělej, Stu, plav!
Do toho, Stu!
Dělej, Stu!
Zvládneš to!
Dělej!
Ten šílenec to přeplaval!
Učil se plavat ode mě.
To jsem tě vyhecoval.
Fakt sis myslel, že tam skočím, kreténe.
Pevnost je naše!
Nechte si ji. Stejně jsme o tu pitomou pevnost nestáli.
Říkala jsem ti, že tě z toho vysekám.
Ten zámek.
Vezmi si ho sám. To je výzva.
Vykašli se na ten klíč, Stu. Máme pevnost.
Pojï, Billy. Má pravdu.
Pojïme pryč, než se někomu něco stane.
Tak jsme Billyho bezpečně dostali na zem...
a šli na navštivit tátu.
Stu řikal, že vypadá lip.
Evaldine se za něj pomodlila.
Jsem tady, zlato.
Víš vůbec, kdo jsem?
Lois.
Stephene.
Jsem to já.
Ahoj, mami!
Stuarte!
Lidie. Pojïte oba sem.
Stalo se něco, mami?
Tatínek právě umřel.
To ne.
- Ne. - Netrpěl.
Jen mu přestalo tlouct srdce.
Bude v pořádku. Nemůže umřít. Je na přístrojích.
- Odpojili ho, synku. - Tak a ho zase připojí!
Zlato,
odešel.
Už to nejde.
Promiň.
Proč ho odpojili, mami? Protože to bylo moc drahý?
Ne.
Chápeš to, že ano?
Chápu, že ho všichni odepsali!
Kdyby měl váš otec na výběr, nikdy by vás neopustil.
Určitě je teï v nebi a dívá se na nás.
Bude nás ochraňovat do konce života.
Snad mu to půjde líp, než když žil.
- To neříkej, Stu! - Proč? Myslela sis, že je flákač.
To jsem nikdy neřekla. Třeba byl anděl.
Možná se na nás dívá právě teï.
Možná, že v tý válce umřel a Bůh mu dovolil poslední návštěvu.
Proč? Aby v nás vzbudil naději?
Aby slíbil, že už nás neopustí?
Že budeme mít velkej dům s houpačkou, toaletním koutem a dřevěným plotem?
A aby pak prostě odešel? Zase?
To je mizernej anděl.
Nechtěl odejít, zlato.
Ne, nechtěl. Bůh ho prostě povolal k sobě domů.
My jsme jeho domov, mami!
Pitomej Bůh a si ho vezme potom.
Proč?
Proč si Bůh všechno bere, mami?
Stačí, že nám vzal dům a všechny věci.
Proč si musel vzít mýho tátu?
Co jsem udělal tak strašnýho, že si musel vzít tátu?
- Ne, tys nic neudělal. - Mohl si vzít kohokoli.
Charlese Mansona, starý lidi, co žijou už sto let.
Mýmu tátovi bylo jen 34.
Potřeboval jsem ho víc než ty, Bože!
Potřeboval jsem ho víc!
- Pojï ke mně. - Ne!
Buï silnej.
Chci, aby se vrátil, mami.
Všichni chceme, aby se vrátil.
Stu, ne!
Přišli odpoledne,
než jsme si stačili připravit munici.
Teï vyplácají půlku bratrovejch petard.
Jak je tvýmu tátovi?
Umřel.
Můžeme ti nějak pomoct?
Co když se táta dívá?
Je mrtvej.
Co když ví, co děláme?
Táta je mrtvej, Lidie.
Tohle je pravý.
Kouřový bomby.
Maskovací barvy.
Uniformy. Vemte si, co chcete, kluci.
Ty vole.
Rychle to zavři.
Odežeňte je!
Tumáš, hajzle.
Držte se odsud a nikomu se nic nestane!
Ale jestli se vrátíte, dohoda se ruší!
Nevracejte se!
- Tady je jeden! Dej mu! - Utíkej!
- Zpátky! - Jen utíkejte. To vám jde nejlíp.
Vy hnusný srabi!
Bože.
Lidie, běž odtamtud!
Dělej! Pomoz mi zachránit pevnost!
To ne.
Počkej. Co to děláš?
Hasím další oheň.
Arlissi, proč to děláte?
Proč nemáme tu pevnost dohromady?
Naposledy ti říkám zmiz, blbečku.
Ulo!
Teï ti ukážu za všechny ty vytlučený zuby!
Vypadni od mojí kamarádky!
Vyrazilas mi zub.
Vyrazilas mi další přední zub, ty mrcho!
Mysleli jsme, že když tvrdě udeřime,
vzdaji se a boj skonči.
Ale neskončil. Bylo to horši a horši.
A všichni jsme přitom přišli o rozum.
Ty hnusnej grázle!
Čau dole.
Já tě chytím, Ebbe!
Nakopu tě do prdele!
Vojenský známky!
Ty a já, brácho.
Ty a já, brácho. Ty a já.
Proboha!
Billy, nehýbej se! Stůj!
Billy!
Vykašli se na klíč, Billy. Je po pevnosti.
Zůstaň, kde jsi.
Ty prkna jsou prohnilý. Nehýbej se.
Nehýbej se, Billy. Chytím tě.
Billy! To jsi ty, magore?
Jo!
Drž se! Nedělej žádný hlouposti!
- Jen jsem chtěl ten klíč. - Už je to dobrý.
- Mám tě. - Já se bojím!
To je dobrý. Pus se.
- Nezlobte se na mě. - Dej mi ruku.
Billy!
Pomoc!
Chytni se něčeho! Zvládneš to!
Drž se, Billy! Za chvíli to přestane téct!
Uvíznul v odtoku! Odtáhni ho!
Chytni ho!
Dělej!
Odtrhni ho z odtoku!
Už jdeme! Chytni ho!
Chytni ho!
Bože. Nedýchá. Nedýchá!
Dělej, Billy! Pomoz mi.
Nadechni se. Dělej, vzbuï se! Bojuj!
Bojuj! Poslouchej mě. Mluvím s tebou.
Dělej!
Žij, Billy.
- Dýchej! Proboha, dýchej! - Nech toho, ublížíš mu!
Nemá to cenu. Nedýchá.
Neposlouchej je, Billy. Zvládneme to spolu.
Probuï se! No tak, musíš žít!
Musíš žít!
- Musíš! - Nemla ho.
- Nech ho na pokoji. - Ne! Musíme mu dát šanci.
Do toho, Billy, nadechni se!
Můj táta říká, že lidi můžou dokázat cokoli,
když tomu věří.
Bože, prosím, a dýchá!
Vzal sis mýho tátu. Neber si Billyho. Je to jen dítě.
Musíš se vzbudit. Musíš žít!
Dělej, dýchej!
Dýchej!
Nevzdávej to, Billy!
Pomůže mi někdo?
- Já. - Víš, co děláš?
Doufám, že jo.
Vzbuï se, Billy. Nikdo se na tebe nebude zlobit.
Dělal jsi, cos mohl.
No tak, jsi hrdina.
Tak vzbuï se, Billy!
On se vzbudil.
Víte, viděl jsem anděla.
Opravdovýho.
Držel mě za ruku.
Měl jsem žít v jeho království.
Řekl, že se musím vrátit a postarat se o tátu.
A vypadal jako ty,
ale byl větší.
Tak pojï, Billy. Jdeme domů.
Patřily tátovi.
Na co myslíš?
Jestli se táta dívá,
tak už může jít.
Dívá se.
Od toho dne...
už kluci Lipnických do lomu nechodili.
Viděli jsme je málo,
kromě Billyho, který si nás všechny adoptoval.
Začali jsme s klukama opravovat pevnost, ale za pár dni...
nás to přestalo bavit a zabalili jsme to.
Ted'se Stu s kamarádama poflakuje kolem kina...
a snaži se lovit holky.
Máma řekla, že táta má konečně klid...
a že už netrpi.
A o pár týdnů později jsme měli návštěvu.
Můžu vám nějak pomoct?
Dobrý den, paní. Jmenuju se John Ray Wilkens.
- Jsem z clairvillské aukce. - Ano.
Asi před šesti týdny dal váš manžel nabídku...
na nemovitost patřící bance.
Volali jsme vám, ale telefon asi nefunguje.
- Nemáme moc peněz. - Každopádně...
váš manžel předložil nabídku 432$.
Díky za vrácení toho šeku. Bude se nám hodit.
Ne, madam, nevracím vám šek.
Banka má příliš mnoho propadlých hypoték...
a jestli se těch nemovitostí nezbaví,
zkrachuje sama.
Banka nabídku vašeho muže přijala.
Jinou totiž nedostala.
Vy říkáte, že nám Stephen koupil dům?
Ano, paní.
Chce jen trochu nalíčit, mami.
To víš, že jo!
Takže tyto paměti jsou o tom, jak jsme ziskali domov.
Ale ukazují také, za co stojí bojovat.
Můj táta jednou řekl o bojování:
"Jsme tu kvůli něčemu lepšímu."
Když mám chu zmlátit někoho, kdo mě naštve,
slyším ho, jak mi to šeptá do ucha.
Máma říká, že lidský život je jako gobelín.
Barvy a krása vzorů...
záleží na tom, jaké lidi znáš...
a co ses naučila.
Já jsem se tohle léto naučila,
že i když si lidé myslí, že rozumějí válce,
válka nikdy nerozumí lidem.
Je jako velký stroj,
který nikdo neumí ovládat.
Jakmile se vymkne z ruky,
zničí všechno, za co chtěl člověk bojovat.
I další dobré věci, na které už člověk skoro zapomněl.
Tohle léto jsem poznala,
že můj bratr měl pravdu.
Můj táta byl ten nejmoudřejší člověk, kterého znám.
A také, že i když vám někdo tvrdi opak,
lidé můžou s Boži pomoci dokázat cokoli.
Podívejte!
Subtitles by SOFTITLER
Ripped by: SkyFury